23.976 romanian
CONTELE DE MONTE CRISTO
În 1814 împăratul francez Napoleon Bonaparte a fost exilat pe insula Elba,
situată în apropierea coastelor Italiei. Pentru a preveni orice încercare de evadare,
soldații britanici împușcau pe oricine se apropia de țărm...
... nevinovat ori aflat la ananghie.
Idioților.
Duceți-l pe căpitan în spatele stâncii, până obținem permisiunea de a-l aduce la mal.
Pentru o clipă am crezut că mă abandonați.
Fernand Mondego nu își părăsește prietenii în fața primejdiei stupide și sinucigașe.
Totuși, ca reprezentant oficial al dl. Morell, în această călătorie, Edmond,
trebuie să îți spun în mod oficial că ai încălcat limitele impuse ca secund al șefului de echipaj.
Oficial. Gata. Mi-am făcut datoria.
Dacă nu chemăm un doctor va muri. Înțelegi asta ?
Bineînțeles. Dar nu te aștepta să fac asta treaz.
Corect.
Patrulele englezești.
Hei !
Dantes, nu.
- Un pic cam neglijent, nu crezi ? - Trebuie să vorbim cu cineva.
Ei bine, știu, dar...
Suntem marinari francezi !
- Căutăm un doctor ! - Haide. Haide.
- Nu avem gânduri rele. - Haide.
Nu vrem să vă facem rău !
Edmond !
Haide ! Urcă !
Atenție !
Fernand !
Bine. În sfârșit ai lovit ceva.
Locotenent Graypool.
Dacă setea ta de sânge cere moartea acestor nenorociți nebuni,
atunci împușcă-i.
Dar fă-o știind că nu sunt spioni ai mei.
Acum prezentați-vă, sau veți fi împușcați.
D-le, sunt Edmond Dantes,
ajutor al șefului de echipaj al navei Pharaon în drum spre casă spre Marsillia.
Acesta este reprezentantul proprietarului navei, dl Fernand Mondego,
fiu al contelui Mondego.
Căpitanul nostru are febră, așa că am oprit aici ca să cerem ajutor.
Dacă e cu adevărat în comă, nu va simți înțepătura de cuțit, nu ?
Doar o mică zgârietură.
Edmond !
- Locotenente Graypool ! - Am venit cu gânduri bune !
Asta e pentru oamenii mei răniți. Nu mă îndoiesc, că pentru mândria rănită.
A fost o seară plină de evenimente.
Daca nu aș fi împușcat paznicii ăia englezi, acum ai zace pe plajă.
- Era să murim din cauza mea. - Așa e.
Și totuși... am supraviețuit.
Mai dă-mi o sticlă de vin.
Regele e al tău Mondego.
A-ți fi prieten, e o adevărată aventură.
- Nu-i așa ?
Păcat că aventurierii nu pot fi întotdeauna prieteni, nu ?
Poftim ?
Ei bine, nu va fi așa întotdeauna, nu ?
- Despre ce vorbești ? - Nimic. Bea.
Bem vinul lui Napoleon Bonaparte.
Cred că 1806 a fost un an bun.
Atâta timp cât mai ești treaz, D-le Dantes, mă întrebam...
dacă putem discuta.
Sunt curios. Care e semnificația piesei de șah ?
E doar ceva ce facem din copilărie.
Când unul dintre noi avea parte de o victorie era regele momentului.
- Regele momentului ? - Da.
În viață, suntem ori regi ori pioni.
Sunt mișcat de efortul tău de a salva viața căpitanului tău, Dantes.
E căpitanul și... prietenul meu, Majestate.
Prietenii credincioși sunt foarte rari.
De fapt, exact despre așa ceva vreau să vorbim.
Am scris o scrisoare destul de sentimentală unui vechi camarad din Marsilia.
E o latură a mea pe care nu aș vrea să o știe britanicii.
Din moment ce și-au creat un obicei din a-mi desface corespondența,
mă întrebam dacă nu ai putea să o duci tu personal.
Eu... eu nu...
E doar o scrisoare de la un bătrân soldat la altul.
E nesemnificativă, te asigur.
Dar și mai important, e prețul pe care îl cer pentru ajutorul medical oferit.
Atunci accept.
Bine.
Trebuie să îi duci scrisoarea d-lui Clarion.
- Poți să ții minte numele acesta ? - Dl Clarion. Cum îl găsesc ?
O să te găsească el pe tine.
Nu mai vreau să știe cineva de existența acestei scrisori.
Nici măcar bunul tău prieten de afară. Ai înțeles ?
Sunt un om de cuvânt, Majestate.
Da, cred că ești.
Ce voia ?
Vești din Franța. Atât.
E timpul să plecați. Căpitanul a murit de jumătate de oră.
Ești sigur ?
Când ai fost pe atâtea câmpuri de bătălie ca mine, tinere Dantes,
poți să simți moartea.
Regi și pioni, Marchand.
Împărați... și nebuni.
Revino-ți !
Mergi mai repede.
Danglars, ce s-a întâmplat ?
Căpitanul Reynaud e mort, D-le
și Edmond Dantes nu mi-a ascultat ordinele.
Vino în biroul meu și raportează, Dantes.
- Și tu, Edmond. - De mine aveți nevoie, d-le Morell ?
Du-te.
Mercedes.
- Unde e ? Unde e Edmond ? - Ce bine îmi pare să te văd.
Mă tem că tocmai a plecat.
Cred că de ceva timp. S-ar putea să aibă necazuri.
A spus că ne întâlnim la stâncă. Haide.
I-am spus lui Dantes să nu tragă la mal.
E adevărat ?
Îmi asum toată responsabilitatea.
Așa și trebuie. A fost ideea lui în întregime, d-le.
Ar fi trebuit să fie a ta.
Acostarea pe Elba nu a salvat viața căpitanului, d-le.
Protejam marfa. Te protejai pe tine...
ascunzându-te după rangul tău și rămânând pe vas.
Edmond Dantes, tu ești noul căpitan al lui Pharaon.
Vrei să mă dai afară ?
Nu asta fac...
Vei rămâne șeful echipajului, iar Dantes căpitanul.
Asta dacă nu cumva vrei să cauți altă slujbă.
Acum, bănuiesc că e o anume domnișoară...
care ai vrea să audă noutățile.
- Mulțumesc.
D-le Morell ?
- Am înțeles că tocmai s-a întors o navă din Elba. - Da.
A debarcat cineva acolo din întâmplare ?
Da, dar nu sunt aici pe moment.
Mulțumesc, d-le.
- Pot să întreb cine îi caută ? - Clarion.
Mă numesc Clarion.
- Fă dragoste cu mine. - O să renunți vreodată ?
- El nu trebuie să știe. - Eu aș știi.
Și eu.
- O să fie micul nostru secret. - Nu cred în secrete.
Crezi că Edmond nu are secrete ? Are. Întreabă-l.
- Știu ce vrei, Fernand. - Știi ?
Ții minte când eram copii și Edmond a primit fluierul acela de ziua lui și tu ai primit un ponei ?
Erai atât de supărat că Edmond era mai fericit cu fluierul său decât erai cu cu poneiul tău.
Nu o să fiu următorul tău fluier.
În cât timp crezi că își va permite o soție ?
Doi ani. Doi ani. Atât.
Atunci își ia actele de căpitan și ne putem căsători.
Doi ani. Nu aș putea să aștept doi ani pentru orice,
mai ales pentru o mireasă ca tine.
Hei !
- Iată-l. - Hai !
Mercedes !
Mi-a fost atât de dor de tine.
Acum nu îmi mai e.
- Ai necazuri ? - Nu, sunt căpitan. Haide.
Dl Morell mi-a dat Pharaon.
Edmond !
Regele e al meu.
Ai o viață binecuvântată, Edmond.
Haide.
- Tot ești cavaler de onoare. - Știu.
Haide.
Oprește-te. O să chelești.
Ai secrete față de mine ?
Secrete ? Nu.
De ce ?
Întreabă-mă orice și îți spun.
Nu mai trebuie să așteptăm doi ani.
- Imediat ce îmi pot permite inelul... - Nu îmi trebuie inel, nu îmi trebuie.
Acesta va fi inelul.
Și indiferent ce s-ar întâmpla,
nu o să îl scot niciodată de pe deget.
Niciodată.
Bună ziua, tinere domn.
Vreți să îmi țineți companie ?
Deci, spune-mi Mondego,
cum ai ajuns să fii prieten...
cu nemernicul Edmond Dantes ?
El pretinde că îmi este prieten
și totuși îndrăznește să aibă secrete față de mine.
Ce secrete ?
Pentru noul căpitan al lui Pharaon.
Ție îți datorez totul, tată.
Fie ca aceste momente fericite să fie începutul...
unei vieți lungi și minunate pentru amândoi.
- Care e Edmond Dantes ? - Eu sunt.
Edmond Dantes, sunteți arestat din ordinul magistraturii Marsillei.
- Arestat ? - Sub ce acuzare ?
Informația e secretă. Luați-l.
Cer o explicație ! Cer o explicație !
Mă întorc astă seară. Nu îți face griji tată. E o greșeală.
Doamne.
Ei bine, Dantes, nu pari a fi trădător.
Trădător ?
Și acum, ascultă-mă cu grijă Dantes, pentru că de asta depinde viața ta.
Ai avut vreun contact personal cu Napoleon cât ai stat pe Elba ?
Elba, da, am avut. Ei bine, am avut.
Am fost cu fiul contelui Mondego, Fernand, aproape tot timpul.
- Îl cunoști pe Fernand ? - Da, e o cunoștință nouă.
Întreabă-l. El va garanta pentru mine.
Nu mă îndoiesc, dar ai spus, "aproape tot timpul".
Exceptând momentul în care Napoleon m-a rugat să duc o scrisoare personală
unui prieten de-al său din Marsilia.
Ei bine, Dantes, pentru că ai acceptat acea corespondență trădătoare.
Ai fost denunțat de șeful de echipaj, dl Danglars.
Ce ? Ai dus scrisoarea aceea la destinație ?
Nu, D-le, cineva ar fi trebuit să mă găsească.
E în haina mea. Uite.
- Ai citit-o ? - Nu, D-le, nu știu să citesc.
Ei bine, Dantes, este e o scrisoare către unul dintre agenții lui Napoleon.
Conține orele și locațiile patrulelor britanice de pe plaja din Elba.
D-le, jur pe mormântul mamei mele, că nu am știut.
Mi-a jurat că tot ce conținea scrisoarea era nevinovat.
Nu, tu ești cel nevinovat.
Prost și încrezător.
Cred că astea sunt cele mai grave acuzații care îți puteau fi aduse.
Din fericire, din moment ce am interceptat documentul acesta, nu s-a întâmplat nimic grav.
Numai Dumnezeu poate știi cum o să supraviețuiești în lumea asta.
Dar nu ești trădător.
Poți pleca.
Mulțumesc, D-le.
Așteaptă, ți-a spus Napoleon, cine trebuia să ridice scrisoarea ?
Dl Clarion.
Ce nume ai spus ?
Domnul Clarion.
Ai mai spus numele acesta altcuiva ?
D-lui Mondego sau altcuiva ?
Nu, D-le, dl Mondego nu știe nimic despre această scrisoare.
E o informație foarte periculoasă.
În astfel de momente trebuie să fii foarte atent.
- Nu crezi ? - Ba da, D-le.
Te-am cam speriat.
Mă întreb dacă în schimb, te pot duce până acasă.
- E pe aici.
Mulțumesc.
D-le Villefort ? D-le Villefort ?
D-le Villefort !
Unde mă duceți ?
E o greșeală.
- Mi-a fost permis să merg acasă. - De acum încolo,
casa ta e închisoarea Chateau d'If.
Nu ! Nu ! Nu !
- Hei !
Împușcați-l acum !
Urcă ! După el !
Fernand ! Fernand !
D-le ? E totul în regulă. E chiar aici. Fernand !
Am fost arestat pentru trădare. De-abia am reușit să scap.
Când am fost pe Elba, Napoleon mi-a dat o scrisoare.
Nu ți-am spus pentru că îi promisesem să nu spun.
A spus că era doar o scrisoare către un prieten.
Dar nenorocitul m-a mințit ! A mințit !
Era pentru unul dintre spionii lui.
Autoritățile au aflat. Nu știu ce să fac.
Sunt jandarmi călare chiar în spatele meu.
Bine. Trebuie doar să ne gândim.
Sper că nu te-am compromis.
Speram ca tatăl tău să mă ajute.
E în Paris. E foarte bolnav.
- Cât de departe sunt jandarmii ? - La câteva minute.
- Ai nevoie de bani ? - Da, mulțumesc.
- Ai un pistol ? - Bineînțeles că nu.
Bine.
Oprește-te Fernand. Nu am timp.
L-am văzut pe Napoleon dându-ți scrisoarea aia.
Tu erai ?
Ei bine, nu numai eu. A fost ideea lui Danglars.
De ce nu mi-ai spus ?
De ce ai ținut asta secret față de mine ? Credeam că îmi ești prieten.
Ți-am spus că îi promisesem lui Napoleon. M-a mințit !
Știu, Edmond. Am citit scrisoarea.
Ai... ai citit...
De ce faci asta ?
E complicat.
Complicat.
Nu fii ridicol.
- La o parte. - Nu te pot lăsa să pleci, Edmond.
Depărtează-te de fereastră.
Nu mă face să îți tai mâna !
De ce ? Pentru numele lui Dumnezeu, de ce ?
Pentru că ești fiul unui funcționar !
Și nu ar trebui să vreau să fiu cu tine.
- E aici. - Sunt aici !
- Haide ! - Așteaptă.
- Stai. Stai.
În amintirea zilelor bune.
Haide !
Ți-am spus că nu o să fie așa întotdeauna, Edmond.
Tată ! Unde e ?
În birou. Ce a mai făcut acum ?
Ascultă-mă tată. Sunt magistratul șef și șeful noului regim.
Nu îmi permit ca propriul meu tată să fie implicat în trădare !
Știi...
în cele din urmă, trădarea ține numai de date.
Eu voi fi patriotul și tu trădătorul, când se va întoarce împăratul.
Oprește-te. Oprește-te, epavă.
Zilele alea au trecut. Napoleon Bonapare nu mai e împăratul nimănui.
Dacă continui să aberezi, există o mare șansă...
să fii arestat și să distrugi toată familia din cauza unor simpatii idioate.
Măcar eu am așa ceva.
Pentru numele lui Dumnezeu, Valentina spune doar că...
fiind o familie, destinele noastre sunt legate.
- Sigur poți să realizezi asta. - Ai văzut ?
Sunt o epavă.
Nu mai văd pe cât de bine vedeam înainte. Mă scuzați.
- Mișcă-te.
Mișcă.
Bine ai venit, D-le Dantes.
Sunt Armand Dorleac, paznicul lui Chateau d'If.
D-le, probabil că considerați acesta o mare problemă,
dar vă asigur că sunt nevinovat.
Toată lumea spune asta, îmi dau seama. Dar eu chiar sunt.
- Nevinovat. - Da.
Știu. Știu.
- Îți bați joc de mine ? - Nu, dragul meu Dantes.
Știu foarte bine că ești nevinovat. Altfel de ce ai fi aici ?
Dacă ai fi cu adevărat vinovat,
sunt sute de închisori în Franța, unde te-ar fi putut închide,
dar în Chateau d'If îi pun pe cei de care le e rușine.
Și acum, să facem o vizită în camera ta, bine ?
"Dumnezeu îmi va face dreptate."
Oamenii încearcă întotdeauna să își găsească o motivație..
Ori țin socoteala zilelor, dar se plictisesc repede ori mor.
- E o fereastră. - Dar tot ce se vede e un zid, din păcate.
Așa că am conceput o altă cale de a-i face să țină socoteala zilelor.
În fiecare an, la aniversarea zilei în care au fost încarcerați,
îi rănim.
De obicei e doar o bătaie simplă.
Deși în prima zi aici, cum e cazul tău azi,
îmi place să fac ceva cu totul special.
Și dacă acum te gândești :
De ce eu Doamne ?
Răspunsul e că Dumnezeu nu are nici o legătura cu ce ți se întâmplă. Da ?
De fapt, Dumnezeu nu e niciodată în Franța în perioada asta a anului.
Dumnezeu are legătura cu asta. El e peste tot. El vede tot.
Bine.
Să facem o afacere, bine ?
Tu îi ceri ajutorul lui Dumnezeu, și eu mă opresc în momentul în care El apare.
D-le Villefort, ați auzit ?
- Napoleon a scăpat din Elba ! - Ce ?
E la 100 de mile de aici. Vine spre Paris !
Împachetatează-mi toate dosarele. Și spune-i funcționarului idiot să găsească registrul.
Suntem aici pentru a pleda în favoarea lui Edmond Dantes, D-le magistrat.
Nu acum ! Dantes ?
Nu am făcut cunoștință, D-le. Sunt Fernand Mondego, fiul contelui Mondego.
Și sunt aici să garantez pentru nevinovăția lui Edmond Dantes.
Aici este șeful lui, dl Morell, tatăl lui și logodnica sa, Mercedes.
Edmond Dantes e acuzat de înaltă trădare.
- Și totuși îl susțineți. - Bineînțeles.
Dar dacă v-aș spune că el mai este acuzat și de crimă ?
- Crimă ? - Edmond nu ar face așa ceva.
Dantes a dus o scrisoare a lui Napoleon unuia dintre spionii săi.
Când am încercat să îl arestăm, mi-a ucis unul dintre oameni.
Nu, dacă l-ați cunoaște ați știi că așa ceva e imposibil.
Aveți milă, vă rog.
Aveți dovezi ale trădării sale ?
Asta e problema guvernului.
Vă rog. Vă rog. Doar spuneți-ne unde e.
Nu pot, domnișoară. A fost dat pe mâna oamenilor regelui.
Vă înțeleg suferința cauzată de trădarea lui.
Dar sfatul meu ar fi să îl uitați pe Edmond Dantes.
Mai ales dv, d-ră.
Aliniați-vă durerea cu ajutorul bunilor dv prieteni...
și poate că din toată supărarea asta, va apărea și o clipă de fericire.
Și acum, vă rog să mă scuzați. Sunt câteva treburi de care trebuie să mă ocup.
Fiul meu nu e trădător !
O să încerc să discut eu cu el.
- Să lăsam asta pe seama lui Ferdinand. Se poate descurca singur. - E imposibil. Niciodată.
Nu o să renunț la Eduard încă.
Nu o să uit niciodată bunătatea ta.
Și nu o să încetez niciodată să o ofer.
Nu că nu apreciez broderia de crime,
dar totuși, omucidere ?
E destul de simplu de fapt.
Când mi-ai raportat că Dantes a primit scrisoarea,
nu am prea înțeles de ce l-ai trăda,
dar acum, că i-am văzut logodnica, am înțeles.
Ce te împinge să fii sigur ?
Stai jos, Mondego.
Vino înapoi !
Ce crimă am săvârșit ? Ce crimă am săvârșit ?
Sunt nevinovat !
"... cu regret vă informăm... Edmond Dantes a fost executat."
La mulți ani, Dantes.
Până la anul.
Chiar au trecut patru ani, Delius ?
Sau Danton ? Cum ziceai că te cheamă ?
Iartă-mi intrarea neobișnuită.
Dar aveam impresia că...
sap spre zidul exterior.
Vorbiți engleza ?
Italiana ?
Eu sunt Abbe Faria și sunt prizonier aici de 11 ani.
Iar cinci mi i-am petrecut...
săpând tunelul ăsta.
Sunt 72.519 pietre...
în zidurile mele.
Le-am numărat de multe ori.
Dar le-ai pus nume încă ?
Odată eram și eu cum ești tu acum.
Dar promit că va trece.
Promit, promit.
Și acum, pot să mă urc pe umerii tăi ?
Lasă-mă jos.
Te rog, lasă-mă jos. Lasă-mă jos.
Nu am mai văzut cerul de 11 ani. Mulțumesc.
Mulțumesc, Doamne.
Aici nu se vorbește despre Dumnezeu, preotule.
Și atunci ce e cu... inscripția ?
S-a șters, așa cum Dumnezeu s-a șters din sufletul meu.
- Și ce i-a luat locul ? - Răzbunarea.
Ține astea.
Urmează-mă.
Poate că gândurile tale de răzbunare...
sunt un mod prin care Dumnezeu reușește să te țină în viață...
în toți acești 11 ani.
- Cu ce scop ? - Evadarea.
Să mergem.
Ai vorbit de evadare.
Da.
Exista doar două căi de a ajunge la zidul exterior...
și mai apoi la mare.
Eu doar... doar o aleg pe cea greșită.
Acum, bineînțeles, că suntem doi,
putem săpa în direcția opusă.
Împreună, am putea să o facem, bineînțeles, în 8 ani.
Ai altceva de făcut ?
Vreo întâlnire ?
În schimbul ajutorului tău,
îți ofer ceva neprețuit.
Libertatea mea ?
Nu, asta îți poate fi luată,
după cum bine știi.
Îți ofer știința, tot ce am învățat.
Te voi învăța economie, matematică,
filosofie, știință. Să scriu și să citesc ?
Bineînțeles.
Când începem ?
Gata, gata.
Stingerea. Luminile.
Să ne ocupam de ei. Haide.
Ușița se deschide de două ori pe zi.
O dată pentru găleata de toaletă, unde ascundem pământul.
Haide.
Și o dată seara pentru masă.
Stingerea. Stingerea.
Haide, părinte.
Mulțumesc.
Între orele astea putem lucra toată ziua, fără teama de a fi descoperiți.
"Așa că neglijența devine...
aliatul nostru."
Excelent.
Deci ai făcut parte din armata lui Napoleon.
Aveam atâtea vise atunci.
Totuși, într-o noapte...
regimentul meu a urmărit...
o grupare de gherilă,
care s-a refugiat într-o biserică, ca sanctuar.
Mi s-a ordonat să ard... biserica din temelii...
cu ei înăuntru.
Ai făcut-o ?
Spre rușinea mea, da.
Da.
Cum ai ajuns aici ?
În ziua următoare am dezertat...
pentru a-mi dedica viața pocăinței...
și lui Dumnezeu.
Am lucrat ca secretar particular de asemenea...
pentru bogatul conte Enrique Spada.
Spada era un om drept.
Din păcate, câțiva ani mai târziu a murit...
tocmai când se răspândise zvonul că ar fi ascuns o avere enormă.
- Două săptămâni mai târziu, am fost arestat. - De ce ?
Napoleon voia averea lui Spada.
Nu i-a venit să creadă că nu știam unde e.
Așa că m-a aruncat aici, ca să îmi împrospăteze memoria.
Și aici am rămas, numai cu Dumnezeu...
până când ai venit tu.
Dumnezeu nu e mai real ca averea ta, părinte.
Poate.
- Grăbește-te. Ia-o.
Calculează asta.
2500 de cm cubi de piatră și praf pe zi...
pentru 365 de zile.
Face 3 metri jumătate pe an,
12 picioare, unul pe lună.
Trei inci pe săptămână.
În italiană.
Nu irosi lumina.
Ai fost soldat, părinte.
Așa că te pricepi la arme.
Învață-mă.
Sau sapi singur.
Mă forțezi să merg pe o linie dreaptă, Dantes.
E ridicol.
Cel mai puternic nu e întotdeauna cel care câștigă.
E vorba e viteză !
Viteza mâinii.
Viteza minții.
Și acum, introdu-ți mâna printre picături...
fără să o uzi.
Așa.
Cât mai trebuie să țin asta sus ?
Cobor în tunel.
Parează. Sus.
Așa.
E timpul să înveți.
Definește economia.
Economia e o știința care se ocupă de producția,
distribuția și consumul de bunuri.
În traducere.
Mai întâi sapă, banii mai târziu.
Mulțumesc. Crăciun fericit, Edmond.
Plus sau minus o lună.
Bine. Cu cine te lupți ? Danglars ? Mondego ?
Cu cine crezi ?
Bine ! Prea bine.
Și acum a treia lege a lui Newton.
În fiecare acțiune există o reacție....
în fizică... și la om.
Astfel, dorința mea de răzbunare, e o reacție la acțiunile lui Danglars și Mondego.
Sus, sus.
Vreau eu locul ăla.
Mi-ai spus mai demult că Villefort te-a arestat chiar după...
ce au fost retrase toate acuzațiile care îți fuseseră aduse.
Poți pleca.
Da, acesta e adevărul.
Atunci de ce ar mai fi jucat teatru...
dacă nu avea motive să se răzgândească și să îți dea drumul ?
- Gândește Edmond. - Încerc.
- Ce s-a întâmplat ? - M-a întrebat...
Ți-a zis Napoleon cine trebuia să ridice scrisoarea ?
- I-am spus... că un anume domn Clarion.
- Și atât ? - Atât. A ars scrisoarea și mi-a spus că pot pleca.
A ars... scrisoarea.
Da.
Ciudat cum un înalt funcționar ar arde dovezi...
ale unei trădări...
și apoi să încarcereze pe singurul care...
știa de legătura d-lui Clarion...
cu acea conspirație.
Proteja pe cineva.
- Un bun prieten poate ? - Nu, nu.
Un politician ca Villefort s-a descotorosit de astfel de prieteni.
Clarion ar putea să îi fie rudă.
O rudă apropiată, poate...
Nu !
Tatăl lui Villefort a fost colonel în armata lui Napoleon.
Villefort, nu îl proteja pe Clarion.
Se proteja pe sine.
Danglars, care a mințit când a spus că l-a văzut pe Napoleon dându-mi scrisoarea.
Modego, care i-a spus lui Villefort că o aveam.
Și Villefort însuși care m-a trimis aici.
Bravo Edmond, bravo.
Doamne.
Edmond, lumină. Repede. Lumină.
Te rog, Doamne. Ce e asta ? Privește.
Privește. Privește. Rădăcini. Rădăcini de plante.
Dacă astea sunt rădăcini de plantă, mai avem doar câteva luni.
Da. Bravo părinte. Să îmi aduc dalta.
Bine. Bine.
Părinte !
În numele lui Dumnezeu, du-te.
Haide. Haide.
Plămânii sunt străpunși ?
- Nu vorbi. Nu vorbi. Ascultă.
Nu mai e mult.
Sunt cărțile alea,
sunt niște pietre scoase.
Adu-mi ce găsești.
Repede, repede.
Deschide-o.
Când le-am spus că nu știu...
unde era averea lui Spada, am mințit.
Ai mințit ?
Sunt preot nu sfânt.
Acolo,
pe o insulă de lângă coasta italiană.
- Monte Cristo ? - Da, da.
Folosește-ți, folosește-ți capul.
- Urmează indiciile. - Tunelul e blocat, nu pot să evadez.
Nu, continuă să sapi.
Când evadezi, folosește-o numai pentru a face bine, numai pentru bine.
Nu, o voi folosi ca să mă răzbun.
Acum și aici e ultima ta lecție.
Nu comiți...
Să nu comiți crima...
pentru care acum îți ispășești pedeapsa.
Dumnezeu a spus, "Răzbunarea e a mea."
Nu cred în Dumnezeu.
Asta nu contează.
El crede în tine.
Părinte ?
Gata.
Haide.
Doamne.
E tot timpul treaz.
Prima dată în 12 ani când nu a spus mulțumesc.
- Mort. - Cum ?
A căzut din pat, nu ?
- E cam murdar, nu crezi ? - Toți sunt așa.
Ei bine, să îl coasem în sac...
și apoi să vorbim cu Dorleac.
Unu, doi, trei.
Corect, să vorbim cu Dorleac.
De ce ai închis-o ? Nu pleacă nicăieri.
Nu știu. Din obișnuință cred.
Adio, părinte.
Acum ești liber,
așa cum eu nu voi fi niciodată.
Deci bătrânul preot a plecat în sfârșit la Sf. Petru.
Aduceți-l.
- Să îl îngropăm, atunci. - Gata ?
Unu. Gata.
Mișcați-vă. Haide-ți. Nu am toată ziua la dispoziție.
De fapt, chiar o am.
Am...
am tot timpul din lume !
Haide.
D-le Dorleac !
Sfinte Părinte îți înmânăm...
aceste rămășițe ale umilului tău slujitor.
Cum l-o fi chemând.
Dumnezeule, sunt atât de plictisit.
D-le Dorleac !
Avea, până la urmă o hartă ?
Nu, guvernatorule.
Unde e...
Oprește-te !
D-le Dorleac !
Cum adică după 3 ? Îl aruncăm la trei sau înainte de 3 ?
- După 3. - Unu.... doi....
- D-le Dorleac ! -... și tr....
- Nu D-le Dorleac ! - Unu...
Doi... Nu îi aruncați corpul de pe stâncă !
- Trei !
Ne-am fi putut descurca un pic mai bine.
Mulțumesc, părinte.
Mulțumesc.
Deci, prietene.
Te-aș întreba cine ești, dar uitându-mă la hainele tale murdare
și gândindu-mă că Chateau d'If e la două mile depărtare,
ce rost mai are ?
Eu sunt Luigi Vampa, hoț și contrabandist.
Eu și oamenii mei am venit pe insulă să îngropăm de viu pe unul...
care a încercat să țină niște aur furat pentru sine...
în loc să îl împartă cu camarazii săi.
Interesant totuși e faptul că sunt câțiva prieteni credincioși de-ai săi...
care insistă să îl iert,
ceea ce, bineînțeles, nu pot face,
pentru că astfel aș pierde repede controlul asupra bandei.
- De asta tu ești foarte valoros. - De ce ?
Tu îmi oferi o cale de a arăta puțină milă pentru Jacopo,
viermele pe care-l vezi legat acolo,
în așa fel încât să nu par slab.
Și ca supliment, flăcăii aceștia vor putea să vadă puțin sport.
Cum fac eu asta ?
O să vă urmărim pe tine și pe Jacopo, bătându-vă pe viață și pe moarte.
Dacă Jacopo câștigă, îl primim înapoi în echipaj.
Dacă tu câștigi, i-am oferit lui Jacopo o șansă să trăiască,
chiar dacă nu a profitat
și tu îi poți lua locul pe vas.
Și dacă câștig dar nu vreau să ajung contrabandist ?
Atunci îți tăiem gâtul și rămânem cam puțini.
Hoția e viață pentru mine...
și aș fi onorat să îți omor prietenul.
Jacopo e cel mai bun luptător cu cuțitul pe care l-am văzut vreodată.
Poate că ar trebui să scoți mai mult.
Eliberați-l pe Jacopo și dați-i cuțitul înapoi.
Și apoi să înceapă lupta.
- Ridică-te, vierme.
- Haide, haide !
Dacă speri să trăiești, nu mișca o pleoapă.
D-le Vampa, lăsați-l pe Jacopo să trăiască.
A suferit deja destul știind că urma să fie îngropat de viu.
Cei care voiau să vadă puțin sport, au văzut destul.
Cei care doreau ca Jacopo să scape, vor vedea asta.
Și păstrându-ne pe amândoi,
vei avea încă un marinar bun și un luptător pentru echipajul tău.
Așa facem.
- Cum îl cheamă ? - Ai de-a face cu diavolul, Jacopo.
Numele lui ? Îi vom spune Zatarra.
- Sună înspăimântător. - Înseamnă lemn dus de curent.
Jur pe toate rudele mele moarte,
chiar și pe cele care nu se simt prea bine,
că sunt al tău pentru totdeauna.
Știu.
Peste trei luni
Ai ochi și la ceafă.
Ai mai văzut Marsillia până acum ?
Acolo era casa mea.
Dar nu o să îi însoțești pe ceilalți pe mal.
- Ascultă-mă Zatarra.
Orice ți s-ar fi întâmplat, nu poți îndrepta lucrurile, rămânând pe vasul ăsta.
Du-te. Tu alegi.
Cineva a spus o dată că "suntem ori regi ori pioni."
Da. Cine ți-a spus asta ?
Napoleon Bonaparte.
Bonaparte ?
Zatarra, ce povești spui.
Poate că într-o zi o să te caut.
Oricine are nevoie câteodată de un bun prieten.
Adevărat.
"Danglars, ce s-a întâmplat ?"
"Căpitanul Reynaud e mort d-le și Edmond Dantes mi-a încălcat ordinele."
Zatarra, te simți bine ?
Totul s-a schimbat.
Vreau să cumperi o barcă, ceva cu care să ne descurcăm noi doi.
Așteaptă să mă întorc. Următoarea vizită o fac singur.
Aici e, aici e casa d-lui Morell ?
Bunicul meu nu se simte bine, d-le.
Și chiar dacă s-ar simți nu ar primi vizitatori la 11 seara.
Poate că ar face o excepție...
pentru un om care îl caută pe Edmond Dantes.
Îmi cer scuze pentru oră.
Bătrânii nu dorm niciodată. Ia loc, ia loc.
Julianne, puțin sherry.
Deci, d-le Zatarra,
ești prieten al lui Edmond ?
- D-le Morell ? - Da ?
L-ai cunoscut și pe Edmond ?
Ca pe un fiu.
Speram că îmi puteți spune unde îi găsesc familia.
Din păcate, tatăl său s-a spânzurat...
după ce a aflat că Edmond a fost acuzat de trădare.
Înțeleg.
Și...
și acuzarea de trădare despre care vorbești...
- Cine l-a acuzat ? - Cine știe ?
Dl Villefort, cel care a pus ca Edmond să fie arestat,
a părăsit Parisul curând după, pentru a prelua postul..
de procuror șef.
Bineînțeles că șocul morții violente a tatălui său...
s-ar putea să îi fi grăbit plecarea.
Au fost vremuri ciudate.
Și tu se pare că ai căzut pe gânduri, d-le.
După moartea lui Edmond, mi-am luat un partener.
Pe unul dintre căpitanii mei.
Și apoi într-o zi, Danglars m-a obligat să plec.
Soarta mea nu se compară cu a lui Edmond.
Poate că norocul tău e pe cale să se schimbe.
O să o caut pe logodnica lui Edmond.
Adică, contesa Mondego ?
- Contesă ? - Da.
La o lună după ce bietul Edmond a fost arestat,
Mercedes s-a căsătorit cu cel mai bun prieten al său.
- Fernand. - Da, așa e.
Și după moartea tatălui și fratelui său în război,
Fernand a devenit contele Mondego.
Locuiesc în Paris acum.
Contele și contesa Mondego.
Te simți bine ?
Da, trebuie să plec.
- Îmi pare rău că nu am putut să te ajut mai mult. - Nu.
Mi-ai spus tot ce trebuia să știu.
Edmond Dantes e mort.
Zatarra. Vei fi atât de mândru de mine.
Am găsit un mic vas. Nu putem rata.
O afacere cu adevărat bună. Za-Zatarra ?
Zatarra, barca nu poate să țină mai mult
și mai sunt cel puțin încă 8 încărcături acolo jos !
Ce nu înțelegi ?
Ești mai bogat decât oricine.
Oricare are fi fost problemele tale, acum s-au terminat.
Ce vrei să cumperi ?
Răzbunarea.
Bine, răzbunarea. Cine ?
Danglars, Villefort.
Fernand și Mercedes.
În regulă.
Îi omorâm pe oamenii ăștia și apoi cheltuim comoara.
Nu, îi vom studia, le vom învăța slăbiciunile.
De ce nu vrei să îi omori pur și simplu ? O fac eu.
Fug până la Paris... poc, poc, poc, poc !
Mă întorc înainte să se sfârșească săptămâna. Cheltuim comoara.
De ce nu e un plan bun ?
Moartea e o pedeapsă prea mică.
Trebuie să sufere, la fel cum am suferit și eu.
Trebuie să își vadă lumea, tot ce au mai drag,
rupte de lângă ei, așa cum mi-au fost rupte mie.
Dacă vrei să faci asta, îți trebuie un nume mai bun decât Zatarra.
Atunci o să devin conte.
Îți urez o zi bună, d-le.
Sunt aici să cumpăr frumoasa dv reședință.
Ce obraznic ! O să pun să fii biciuit.
Și acum dispari de pe proprietatea mea, vagabondule,
până nu pun câinii pe tine, ai auzit ?
Mulțumesc.
Doamnelor și domnilor,
îmi face o mare plăcere să vi-l prezint pe Alteța Sa,
Contele de Monte Cristo.
E atât de minunat.
Vă salut.
Dragă conte, permiteți-mi să vi-l prezint pe soțul meu,
dl Villefort, procuror șef.
Foarte frumos din partea dv că v-ați gândit la noi.
Eu sunt cel onorat de prezenta dv.
Și acum, vă rog să vă simțiți bine în seara asta.
Ce știm despre el ?
Nu destul.
Unde sunt ? Ești sigur că i-ai invitat ?
Da, Alteța Voastră.
Dar tocmai am aflat că dl conte Mondego și-a luat seara liberă.
Are o întâlnire de dimineață, pe care nu o poate rata.
Te-ai trezit devreme, dragă.
Vicontele Tourville a murit ?
Dacă nu cumva inima lui e în altă parte decât în stânga,
atunci cred că da.
Odihnească-se în pace.
Nu a făcut altceva decât să apere onoarea familiei sale.
Nu l-a ajutat prea mult.
Eu și nevasta lui eram fericiți în pasiunea noastră. Tu erai fericită în ignoranța ta.
Și acum viteaz, vicontele vrea să își apere onoarea
și tu ești rănită.
- Ea e ruinată și el e mort. - Nu te măguli singur.
Nu am fost nici fericită, nici ignorantă,
știindu-le pe cele trei femei care au fost înaintea doamnei Tourville.
Îmi pare rău că te simți umilită.
Combinația dintre mine și Paris, nu e nici pe departe o rețetă de fidelitate.
Și cum tentativele mele de păstrare a discreției nu au folosit la nimic,
atunci nu înțeleg de ce am păstra aparențele.
E de fapt destul de... eliberant.
Nu crezi ?
Finanțele sale ?
Pierde bani la celelalte cazinouri.
Și nici măcar nu îl trișează.
Ai aruncat vreo privire asupra transporturilor pe care le face ?
A făcut un împrumut bancar pentru vasele sale acum câțiva ani.
- Nu se folosește de Danglars. - Asigură-te că banca e a noastră până mâine.
Spune celorlalte companii de transport să stea departe de Mondego.
Vreau să nu aibă altă șansă, decât să se târască înapoi la Danglars.
Și acum, spune-le cămătarilor... să ia totul.
Încearcă să înțelegi.
Am un transport foarte mare de bumbac pregătit pentru a fi trimis
și o să plătesc navele de îndată ce bumbacul a fost expediat.
Deci, normal că am nevoie de vas pentru a-l trimite.
Din păcate banca nu mai poate să mai facă prelungiri, conte Mondego.
Vă sugerez să găsiți altă modalitate de a transporta.
Ei bine. Cui îi datorez onoarea asta, conte Mondego ?
Nu îmi dau seama de ce m-ai tot evitat, după toți acești ani.
Sunt gata să uit greșelile tale...
și poate să ne reluăm afacerile.
Afacerile nu mai merg bine ?
Zatarra ?
Jacopo.
Ai căzut din pat ?
După 13 ani de dormit pe o lespede de piatră, nu mai pot.
Doamne. Doare ?
Ai venit aici cu vreun motiv ?
Mondego are un fiu.
- Albert vrea să ne vorbească. - Nu acum !
Spune-i că încerc să îi protejez moștenirea.
Ți-e teama că o să și-o risipească așa cum ai făcut cu a ta ?
Nu te-am auzit plângându-te când...
Te rog, trebuie să termin asta, după care ies.
Să îți amintesc, iubire, că în Paris sunt multe amante.
Dar tu ai doar un fiu.
Intră Albert.
- Pentru numele lui Dumnezeu, fii scurt. - Voi fi, tată.
Câțiva prieteni ai mei pleacă în Roma pentru două săptămâni, cât durează carnavalul.
- Mi-aș dori să mă duc cu ei. - Roma ?
- Și fără însoțitor ? Aveți doar 15 ani. - Aproape 16.
Să fie acesta cadoul de ziua mea, te rog tată.
- Nu o să intru în necazuri. - Nu.
Bineînțeles că poate să plece. Mi-ar prinde bine puțină liniște aici.
- Roma !
Albert ! Albert !
- Aici ! Aici ! - Aici !
Domniță ?
Nu te poți ascunde pe veci.
Domniță ?
Cine sunteți și de ce faceți asta ?
- Suntem oameni răi și pentru bani. - Banii sunt în vestă.
Nu mai sunt. Pe lângă asta, nu de bani suntem interesați.
Ești unicul fiu al contelui Mondego, nu ?
Răscumpărare ? Trimite biletul și fii blestemat.
Aș vrea să fie așa de ușor, dar un bilet ar ajunge la tatăl tău după două săptămâni
și atunci s-ar pune întrebarea dacă nu cumva te-am omorât deja.
Nu, un bilet nu ar avea același impact. Poate dacă i-am trimite inelul tău.
Da. Inelul meu poartă sigiliul Mondego.
- Împreună cu degetul tău ?
Ascultă-mă, vierme.
Sunt Albert, fiu al lui Fernand, contele Mondego
și ați râs ultima dată pe socoteala mea.
- Arată-mi ce poți. - Dacă insiști. Peppone, cuțitul.
Taie sforile băiatului,
sau o să fiu obligat să încep să tai din voi.
Acum !
Urmează-mă tinere. Vezi ieșirea ? Așteaptă-mă acolo.
- Nu știu cum să îți mulțumesc. - Du-te. Vorbim mai târziu.
Bravo domnilor.
Multe mulțumiri, Alteță.
Albert.
Te simți bine ?
D-le, vă datorez viața.
Ai suferit ceva.
Ești un tânăr extraordinar.
Insist să vii la reședința mea pentru micul dejun mâine.
Accepți ?
Accept.
Pot să întreb cine sunteți, d-le ?
Pe moment, prietenul tău. Mâine, gazda ta.
Pentru scurtul timp cât formalitatea mai rămâne între noi,
contele de Monte Cristo.
E în sala de așteptare.
A dat dovadă de curaj în tunel.
E o cale de a sfârși totul.
Da, Alteță.
Tinere.
Albert, intră. Haide. Haide.
Haide.
- Am avut parte de o noapte ciudată. - Da.
Ce aventură.
Totul e aventură când ești tânăr.
Un singur lucru mă nedumerește, d-le.
De unde ați aflat de răpirea mea ?
Am multe legături,
cu unele nu mă mândresc.
Plătesc bine pentru a fi informat de toate lucrurile importante din fiecare oraș în care stau.
Și răpirea fiului unui conte e importantă.
Dar de ce v-ați risca viața să mă salvați ?
Fiul unui prieten nobil.
Măcar atât puteam să fac.
Ținând cont de caracterul tău, sunt sigur că ai fi făcut același lucru.
Cred că tatăl tău e mândru de tine.
Trebuie să veniți în Paris să îmi cunoașteți părinții, ca să vă poată mulțumi personal.
Din păcate nu pot. Am multe afaceri, după cum vezi.
Vă rog, e o chestiune de onoare.
- Jacopo ? - Da, d-le ?
În afacerea Spada... cum merg lucrurile ?
- Chiar și acum, aurul.... - Transportul ?
Îmi pare rău, d-le. Transportul e în tranzit,
cu plecarea din Marsillia.
- Și ajunge când ? - Nu mai devreme de 3 săptămâni, d-le.
Trei săptămâni ? Am timp destul să vizitez Parisul.
- Foarte bine. - Excelent.
- Și o să ajungeți exact la timp. - La timp pentru ce ?
- La mulți ani. - Mulțumesc.
Contele de Monte Cristo.
Conte !
- Albert. - Alteță. Tată !
Vreau să ți-l prezint pe Contele de Monte Cristo.
- Îmi face mare plăcere. - Plăcerea e de partea mea.
Aștept de mult acest moment.
Sunt onorat, deoarece eu sunt cel care îți este îndatorat...
pentru că mi-ați salvat fiul.
Permiteți-mi să v-o prezint pe contesa Mondego.
Mercedes.
Contesă.
Trebuie să fii mamă ca să apreciezi cu adevărat serviciul...
pe care l-ați făcut fiului meu și mie.
D-le, nu o să vă uit.
Vă rog doamnă,
nu a fost mare lucru.
Sunt sigur că în mai puțin de o lună îmi veți uita numele.
Vă pot fura nevasta ?
- Poftim ? - Pentru vals.
Bineînțeles.
Nu e minunat, tată ?
Ce s-a întâmplat ? - Nimic.
Îmi amintiți de cineva de demult,
cineva care mi-a fost foarte drag.
Sunt flatat. Ce a pățit ?
A murit.
Dar nu sunt acel om.
Domnul și doamna Villefort.
Ce caută aici ?
Procurorul Villefort.
- Ce cauți aici ? - Doamna Villefort, d-le.
Mă bucur că ați putut veni să mă vedeți cât timp mai sunt în oraș.
- Am fost încântați să primit invitația. - Mulțumesc.
Ne puteți scuza un moment pe mine și pe soțul dv ?
Am auzit că sunteți expert în interpretarea legii.
Am o problemă în care poate că m-ați putea ajuta.
Scuzați-mă.
Fernand. Fernand ! Discursul !
Nu acum. Am probleme serioase acum de rezolvat.
Oaspeții noștri asta așteaptă. La fel și Albert.
Ține-l tu dragă. Sunt sigur că va fi splendid.
Tu ești tatăl lui !
Măcar atâta lucru să faci. Știi cât de mult te admiră.
Atunci îmi va ierta absența.
Dar...
Credeam că ne-am înțeles să nu ne întâlnim în public.
Cum puteam să-l refuz pe Monte Cristo ?
Destul.
- De unde îl cunoști ? - E străin,
bogat.
Am auzit că ți-a salvat fiul.
- De ce îți vrea sfatul ? - De ce ți-aș spune ?
Când fiul meu s-a întors din Roma,
a spus că l-a auzit pe Monte Cristo spunând că așteptă un transport.
A mai auzit de asemenea și cuvintele "aur"...
și "Spada".
Doar nu crezi...
că Monte Cristo a găsit comoara lui Spada.
Acum mai puțin de o oră, m-a rugat să îl ajut să evite inspecții problematice...
asupra unui transport care vine din Marsillia.
Aș putea pune să fie arestat.
Să nu faci asta. Să îi luăm doar comoara.
- Și cum propui.... - Am o cunoștință care se ocupă cu astfel de probleme.
Spune-i lui Monte Cristo, că îi vei trece transportul prin vamă,
dar că va trebui să rămână în port peste noapte.
O să pun să fie luat și dus pe vechea mea proprietate de la Bouchon,
unde ne vom întâlni a doua zi.
Cer 70%.
Și totuși vei obține numai 50%.
Gata.
Doamnelor și domnilor,
din păcate, soțul meu a fost reținut cu afaceri.
Așa că îmi revine mie plăcerea...
să vi-l prezint...
pe Contele de Monte Cristo, din nou.
Vedeți, am avut curajul să îl rog pe conte...
să îmi permită să țin eu discursul de aniversare pentru Albert.
Am insistat atât de mult și atât de mare e mărinimia gazdei noastre,
încât a renunțat la dreptul său de tată...
pentru a face un oaspete să se simtă bine,
chiar dacă e vorba de unul atât de ursuz ca mine.
Tânărul Albert a făcut prea mare caz,
în legătură cu ajutorul pe care i l-am dat în Roma.
Când am ajuns în catacombe,
am văzut cum criminalii care îl legaseră pe Albert de un zid,
îl amenințau că îi vor tăia degetul și îl vor trimite tatălui său...
ca dovadă a răpirii sale.
Doamne !
Răspunsul băiatului a fost următorul : "Arată-mi ce poți."
Viața e o furtună, tinere prietene.
Azi vei sclipi în soare,
iar mâine vei fi izbit de stânci.
Ce te face un adevărat bărbat...
e ce faci când vine furtuna.
Trebuie să o privești și să țipi așa cum ai făcut în Roma,
"Arată-mi ce poți...
pentru că și eu o să fac asta."
Atunci soarta te va știi, așa cum te știm noi,
ca Albert Mondego, bărbatul.
Edmond, Villrfort mi-a spus că ai fost executat.
- Da ? - O, Doamne !
Contesă, vă înșelați. Înapoi la Mondego. Nu !
Doamnă, mă gândesc la reputația dv. Te implor, Edmond.
- Nu îmi pasă cum te-ai întors. - Nu sunt acel Edmond.
Oprește-te ! Oprește-te ! Oprește-te !
Atunci, ce ești ?
Un spirit ? Vreo fantomă trimisă să mă bântuie ?
Pe Edmond acesta... l-ai iubit ?
Da.
Cât timp ?
Toată viața.
Și cât a trecut după moartea lui, până când te-ai măritat cu contele ?
Nu e drept.
Am ajuns la reședința dv, contesă.
Ai dreptate. Nu poți fi Edmond al meu.
Ei bine, uite. Chiar tu ai spus-o.
Edmond Dantes e mort. Noapte bună.
Contesă.
Dacă mai ai vreodată intenția de a-mi încurca afacerile,
promit, că o să fac ce am început în ziua în care ne-am cunoscut.
Înțelegi ?
- Înțeleg că ești supărat. - Supărat ?
Inamicii îmi pică în capcane exact așa cum voiam.
Supărat, Alteța Voastră, pentru că nu iei seama de asta :
Ai o avere, o femeie frumoasă te iubește.
Ia banii, ia femeia și trăiește-ți viața.
Renunță la ăsta. Ia ce ai câștigat.
- Nu pot. - De ce nu ?
Încă mai sunt omul tău, Zatarra.
Am jurat că te voi proteja.
Asta chiar dacă trebuie să te apăr de tine însuți.
Acum te duc acasă.
O să merg pe jos.
Pune două cufere pe Pharaon ca parte a ta.
Mondego nu o să observe.
Haide. Urcă.
- Philippe Danglars ? - Da ?
Ești acuzat de furt de bunuri de pe un vas de comerț.
E absurd.
Putem să rezolvăm problema ușor.
Oamenii aceștia îți vor verifica vasul.
Contele Mondego mi-a înscenat asta.
Dar nu voi fi spânzurat pentru el.
Cine ești ?
Sunt Contele de Monte Cristo. Dar prietenii îmi spun Edmond Dantes.
Dantes ?
Dați-i drumul înainte să nu mai poată vorbi.
Băiete, nu face asta. Asta e, asta e prea mult.
Dragul meu Villefort,
sper că nu te superi dacă îți țin puțin de companie.
Alteța Voastră, nu vă așteptam.
Vreau să vă mulțumesc personal că mă ajutați cu transportul.
Am făcut toate aranjamentele mai devreme.
Vă promit că nu vor mai fi probleme din partea noastră.
Excelent, cred că acesta poate fi începutul unei prietenii lungi și rodnice.
Apropo, vă pot pune o întrebare ?
Da, bineînțeles. Orice.
Sunt curios.
De ce i-ați spus contesei Mondego acum 16 ani...
că Edmond Dantes a fost executat ?
Ce ?
Nu înțeleg. Despre ce Dumnezeu vorbiți ?
E o întrebare foarte simplă.
De unde știți toate aceste lucruri ?
E deajuns.
Nu înțelegeți. Dantes acceptase o scrisoare de la Napoleon.
- Aceasta e trădare. - Dar amândoi știm că scrisoarea nu a ajuns la destinație.
Să bagi un om în închisoare știind asta, e destul de grav. Dar să spui...
Alteța Voastră, nu am idee ce a provocat această discuție perversă.
Și acum mă întreb "Ce avea de câștigat vechiul meu prieten Villefort...
spunându-i lui Mercedes că Edmond Dantes e mort ?
Răspunsul e... absolut nimic.
Exact cum spuneți, nimic. Atunci de ce...
Dar dacă vechiul meu prieten, acum procuror șef al Franței,
nu are nimic de câștigat din această minciună, atunci cine ?
Dragul meu conte, e mult prea cald aici și sunteți îmbrăcat prea gros.
- E timpul să plecăm. - Cred că adevăratul beneficiar...
e Fernand, contele Mondego.
Nu înțeleg de ce asta are legătură cu relația noastră de afaceri.
Sunt pe cale să te lămuresc.
Ia loc Mondego.
Sunt un om ambițios. Și am împins aceste ambiții...
în eliminarea celor care sunt de partea lui Bonaparte.
Dar acum, cu Napoleon liber, am...
să spunem așa, un spin în coaste.
Ce înainte era doar o mică iritație, acum poate fi letal.
- Fii și tu letal în schimb. Ei bine, problema e...
că nu mă pot ocupa eu de asta.
Așa că am o propunere pentru tine.
Cum se mai simte tatăl tău ?
Viu, din păcate.
Împărtășim același nenoroc.
Îți amintești ?
De ce e ușa încuiată ?
Îți ordon să îmi dai drumul din camera asta imediat.
Ai dovedit că nu îmi ești prieten.
Tatăl tău a fost susținător credincios al lui Napoleon, nu ?
Probabil implicat în fuga acestuia de pe Elba.
Împăratul va veni curând !
Un inconvenient pentru un ambițios și umil supus.
Dar apoi el a murit, ucis subit și la momentul potrivit acum vreo 16 ani.
Împăratul Napoleon.
Ucigașul nu a fost prins. Cât de mult l-ai căutat ?
Nu ai dovezi, martori.
Ai doar teorii. Doar presupuneri.
Dimpotrivă. Îl am pe contele Mondego.
Tânărul Mondego. De ce ?
Pentru că fiul tău nu a avut curajul.
Mondego e cel care a apăsat pe trăgaci !
Nu o să mărturisească !
Așa e, nu ar face-o.
Dar tu tocmai ai mărturisit.
D-le Villefort, sunteți arestat pentru complicitate la crimă.
Îți aduci aminte ?
Dantes ?
O favoare pentru un gentleman.
Doar nu credeai că o să scapi așa de ușor ?
Edmond ?
Credeam că am terminat discuția în trăsură.
Și eu.
Până mi-am dat seama...
că ai spus numele "Dantes".
Un nume pe care eu nu îl spusesem niciodată.
Ce vrei de la mine ?
Vreau să mă eliberez de tine,
așa cum tu, evident te-ai eliberat de mine.
Doar câteva răspunsuri și o să dispar pentru totdeauna.
Întreabă.
Unde ai fost ?
13 ani în Chateau d'If...
și oriunde altundeva posibil.
La Chateau d'If timp de 13 ani.
Ai suferit ?
Ai terminat ? Am o treabă de făcut.
- Ce s-a întâmplat după ? - Multe.
- De ce nu ai venit la mine ? - De ce nu ai așteptat ?
Te-ai măritat exact cu omul care m-a trădat...
Ți-am spus în seara aia pe stânci, mai știi ?
Că nu o voi scoate niciodată de pe deget. Și nu am scos-o.
- De ce ? - Știi de ce.
Dacă m-ai iubit vreodată,
nu... nu îmi lua ura.
E tot ce am.
Să mergem Edmond. Uită.
Nu știu ce plan întunecat zace în tine.
Nici nu știu de ce am fost obligați...
să trăim unul fără celălalt în toți acești 16 ani.
- Dar Dumnezeu ne-a oferit un nou început.... - Dumnezeu ?
Nu lovi mâna pe care Ți-a întins-o.
Nu pot scapă niciodată de El ?
Nu. El e în toate.
Chiar și într-un sărut.
Doamnă ?
Unde e contele ?
Contele ar vrea să îl însoțiți în după-amiaza asta.
- Să îl însoțesc ? - Da,
părăsește țara cu fiul său.
O să pun pe cineva să te ducă la tine acasă...
și așteaptă-mă acolo.
- Și noi... - Mulțumesc !
- Da, da, dar... - Trebuie să mă întorc acasă să împachetez.
Da, da. Doamnă...
- Unde e contele ? - Sus doamnă.
Ce s-a întâmplat ?
Sunt falimentar. Mi s-a cerut să plătesc toate datoriile.
- De asemenea, sunt pe cale să fiu arestat. - Pentru ce ?
Piraterie, corupție și crimă.
- Ai făcut tu toate astea ? - Da.
Acum nu e momentul potrivit să vorbim. Jandarmii sunt pe drum,
așa că grăbește-te și împachetează ceva.
Nu merg cu tine, Fernand.
Ești soția mea.
Am făcut aranjamente pentru noi.
O să fim foarte bine îngrijiți.
Acum du-te și caută-mi fiul.
- Nu e fiul tău. - Poftim ?
Albert Mondego e fiul lui Edmond Dantes.
De ce crezi că m-am grăbit să ne căsătorim după ce Edmond a fost luat ?
Prematur.
Ești ceva de speriat.
Deci e fiul bastarad al unui trădător mort.
Dezamăgea tot timpul.
La revedere, mercedes. M-ai satisfăcut o vreme.
Tu nu m-ai satisfăcut niciodată.
Ce e asta ?
Monte Cristo.
Regele e al tău Fernand.
Edmond ?
Dar cum...
Cum am scăpat ? Greu.
Cum am planificat acest moment ? Cu plăcere.
Deci ai luat-o pe Mercedes ?
Și restul...
cu excepția vieții tale.
De ce faci asta ?
E complicat.
Să zicem că e doar răzbunarea pentru viața care mi-a fost furată.
Ei bine, văd că cineva te-a învățat să folosești sabia.
Cum ai putut să te prefaci că îmi ești prieten ?
Am fost prieteni, Edmond.
M-ai trimis în iad !
De ce ?
Răzbună-te.
Dar să știi că sângele pe care îl verși e nobil.
Sânge care nu va curge niciodată prin venele tale.
Nu ești conte mai mult decât sunt eu un om de rând !
Nu îl ai în tine !
- Atinge-l și te omor. - Băiete, lasă-mă să îți explic.
Explicația a fost dată. Am vorbit cu d-na Villefort pe stradă.
Mi-a spus că sunt prost, crezând orbește că prietenul meu,
contele de Monte Cristo, făcea parte din viața noastră.
- Albert, ascultă-mă. - Refuz !
Iartă-mă că am fost atât de prost, tată.
Ai fost trădat. Bineînțeles că ești iertat.
Ai fost prietenul meu. Voiam să fiu ca tine.
Aici e o poveste de care habar nu ai.
A iubit-o pe mama ta și totuși ea m-a ales pe mine.
Acum intenționează să mi-o fure. Minciună. Dă-te din drumul meu !
Băiete, dacă trebuie, te omor.
Nu mă voi opri acum.
- Nici eu. - Așa să fie.
Nu !
Albert...
am găsit biletul în care explicai unde te-ai dus.
Dar acum trebuie să îți explic eu ceva.
De unde provii de fapt.
Albert, tu ești fiul lui Edmond Dantes.
Al omului pe care îl știi sub numele de Contele de Monte Cristo.
Mă tem că acesta e adevărul.
Ești dovada că mama ta era o femeie ușoară...
când era mai tânără, la fel cum e și acum.
Tu...
Mă lași să mă bat cu el ?
Nu a ajutat cu nimic totuși, nu ?
Fernand, te implor. Ajunge !
Îmi ajunge !
Du-te. Să zicem că e milă.
Mila Fernand.
Ai o singură șansă și ai nevoie de mai mult decât atât ca să mă oprești.
Atunci să o folosesc acolo unde va produce cea mai mare durere.
NU !
Mama ! Mama !
Doamne ! Doamne ! Uite ce am făcut, Jacopo !
Din nou, Zatarra.
Dumnezeu te privește cu colțul ochiului.
Va supraviețui.
Edmond !
Te rog nu te duce acolo. Nu.
Edmond, nu te duce.
Încearcă. Să nu te lași niciodată.
Zatarra...
trebuie să pui capăt.
Chiar și preotul va înțelege asta.
Edmond ! Te rog nu pleca.
Ai grijă de mama ta.
Nu aș putea trăi într-o lume în care tu ai totul și eu nimic.
Ce s-a întâmplat cu mila ta ?
Sunt conte nu sfânt.
Ai avut dreptate, părinte. Ai avut dreptate.
Îți primit ție...
și lui Dumnezeu :
Tot ce a fost folosit pentru răzbunare,
va fi acum folosit pentru bine.
Așa că odihnește-te în pace, prietene.
Deci Zatarra,
e dureros ?
Nu.
Am cumpărat locul acesta, cu gândul că într-o zi îl voi demola.
Dar acum singurele lucruri de care îmi pasă...
pășesc pe insulă cu mine.
Să mergem acasă.
Traducerea & adaptarea: AMC